Ecaterina Elena Lupu, elevă, clasa a XII-a A, 
C.N. ,,Vasile Alecsandri''

	Sunt conștient și responsabil, mă gândesc la viitoarea mea carieră

	Consider că discernământul şi capacitatea de a fi serios sunt cele ce stau la baza conştientizării şi responsabilităţii. Pentru a ne gândi la viitoarea carieră, totuşi, avem nevoie de un pic umor. Aş putea conchide că acest amestec e prototipul ,,reţetei” ideale pentru succes. Şi aş putea face alte afirmaţii cu tentă motivaţională, dar acestea ar degenera într-o clişeică înlănţuire de amănunte inutile.
	Bineînţeles că, în general, fiecare persoană se gândeşte la viitoarea carieră. Acesta e decursul pe care îl avem cu toţii, implementat în minte. Viziunile noastre nu străbat şi nu ocolesc schematica firescului, de aceea, (nu se ştie dacă din fericire sau din păcate) cei mai mulţi oameni îşi dedică întreaga libertate, carierei lor. Fie ea de orice natură. 
	În primul rând, suntem prinşi, de când ne naştem, într-un ciclu universal, într-o circularitate socială care ne învaţă să ne pregătim pentru ,,a ne face ceva” în viaţă. Fiecare îşi alege drumul, în funcţie de factori diverşi: aptitudini, afinităţi, condiţii, obligaţii, iluzii, aşteptări, lipsă de informaţie etc. Şcoala şi facultatea premerg a ceea ce urmează să se concretizeze. Deoarece totul ia o formă stabilă, mai devreme sau mai târziu. Iar dacă nu e stabilă, are cel puţin continuitate. Constant merge bine, constant merge prost. 
	Altfel spus, e imposibil să nu ne gândim la viitorul nostru. 
	În al doilea rând, există în lăuntricul fiecăruia un tumult care tinde. Pur şi simplu. Johnny Carson spune: “Desire! That’s the one secret of every man’s career. Not education. Not being born with hidden talents. Desire.”. În aparenţă, el demontează orice teorie cu privire la har şi orice merit adus şcolii. Dar de fapt, spune ceva mult mai important. Profunzimea dorinţei noastre şi puterea de a ne proiecta gândurile sunt adevăratele forţe care dau amploare şi care ne ridică. Se sugerează, aşadar, că involuntar, spiritul şi mintea noastră vor cere mai mult, vor cere o maximalizare a ceea ce facem zi de zi; şi anume: carieră. 
	Cât despre seriozitatea pe care este imperios necesar să o avem în momentul în care facem decizii şi gândim idei, cred că cel mai eficient mod de a o menţine este dozarea. Nu ştiu să existe un om cu adevărat serios. Fiindcă, după cum am spus, fără un spirit ludic, în opinia mea, nu putem reuşi nimic. Ce ne va ajuta este felul în care îmbinăm seriozitatea, determinarea, ambiţia, optimismul. De ce nu e în regulă să fim doar serioşi? Doar într-un singur fel? Răspunsul e simplu: complexitatea vieţii nu va permite nicicând o astfel de limitare umană. Trebuie să fim serios de neserioşi, creativi, pasionaţi, jucăuşi sau reci, controlaţi, puternici; toate astea, după cum pretinde domeniul pe care l-am ales sau care ne-a ales. 
	,,Responsabilitate” şi ,,discernământ” sunt două lexeme care sperie. Atât pentru că sunt asociate de la vârstele cele mai mici, cu atribute ale ,,oamenilor mari”, cât şi pentru însemnătatea pe care o au. Însă e foarte uşor să fii înţelept, rezonabil, moderat, în drumul spre carieră, dacă esenţa este dorinţă, conform domnului Carson.
	Aceste două cuvinte fac referire la o calitate, care, dacă ar guverna peste tot în lume, ar fi mai multă ordine în viaţă, în suflete şi în carieră. Este vorba despre asumare. 
	Spre exemplu, un actor, abia ieşit de după zidurile facultăţii, va căuta să prindă cât mai multe castinguri, să joace cât mai des, să se angajeze la un teatru. Însă, tot mai des se petrece ca un actor să fie în nenumărate rânduri dezamăgit, respins, abandonat. Fac referire la tipul actorului obişnuit în societate. Dar se poate întâmpla şi unui geniu. 
	Dacă el se va lăsa descurajat şi va cădea într-o stare letargică, stagnând, progresul său va fi zero. Asumarea se referă, deci, nu numai la acceptarea succeselor, dar şi a eşecurilor; la asimilarea lor, la transformarea lor în experienţe. 
	Ultimul subiect la care mă voi raporta, este conştientitarea. A fi conştient de propria persoană, de forţele personale, de îndemânări, defecte, putinţe şi neputinţe, este tot o formă de asumare. 
	Cea mai mare problemă a generaţiilor actuale, este lenea. Ea provine din inconştienţă, adică incapacitatea sau lipsa voinţei de a realiza gravitatea, importanţa şi forţa unui lucru, fenomen, concept ş.a.m.d. Viitorul unei cariere, mai ales al uneia de succes, prevede un psihic sănătos şi puternic, cu o abilitate de conştientizare superioară. Probabil mă exprim într-un mod ideatic utopic. Dar chiar şi fără a fi strălucit, un om de carieră va fi stăpân şi conştient de sine şi de mediul său înconjurător. 
	Bill Gates, arhicunoscutul co-fondator al corporaţiei Microsoft, (folosit ca exemplu aproape peste tot în tematica de acest gen) care a făcut carieră, spune că succesul este un învăţător prost, pentru că îi face pe cei deştepţi să creadă că nu pot pierde. De aceea, aria noastră de gândire trebuie să fie mult mai largă, de o amploare care nu cuprinde numai visurile noastre, dar şi posibilităţile cu privire la nereuşite. 
	În final, concluzionez că viitorul carierei mele îşi are fundamentele cele mai importante în conştientizare, responsabilitate, dorinţă, dar şi pasiune, umor şi, pretind, un ajutor supraomenesc. Fără o motivaţie şi o dragoste de dezvoltare şi acumulare, un om nu va evolua.